Jadå.
När jag tänker efter riktigt ordentligt så händer ungefär det här:
1. Livet är inte alls bra. Vad skall jag göra vad skall jag bli vad skall jag tycka vad skall jag säga?
2. Fast jag bestämmer ju faktiskt själv och andra kan man ju inte göra till lags dygnet runt.
3. Jag oroar mig över ungefär två saker. Vart skall jag gå i skolan och hur skall jag hinna ta körkort. De andra sakerna kommer och går. Jag tappade bort mitt pendlarkort jag köpte i söndags för 1200 men om 50 år kommer jag att ha glömt bort det.
4. Det känns som att allt kommer att lösa sig. Bara jag kan ju göra min framtid. Det vill gärna bli bra som Klaras mamma brukar säga.
5. Lycklig igen. Lite som den framtida kvinnan. Vad som helst kan nu slängas på mig och jag kommer att ta det med en klackspark.
6. Lite överdrivet kanske. Palla glada människor egentligen. Men så farlig är inte livet ändå. Det är rätt kul.
God morgon?
Idag har jag altså försovit mig, insett att jag tappat bort mitt pendlarkort, gråtit jättemycket, stressat till tåget som jag inte vet hur jag skall betala och nu sitter jag stilla vid en stoppsignal i tjugo till förtio minuter på grund av kopparstöld (?) på spåret. Klockan är än så länge bara 08.24. Livet har sina mörka sidor trots allt.
Hoppas innerligt att dagen får vändning snart.
Jag undrar om man någonsin kommer att bli färdig med att fila på sig själv. Jag kan tro att jag vet vad jag vill men sen överraskar jag mig själv med att inte ha en aning bara några timmar senare. När vet man vad man vill göra eller vem man vill bli? Och vad spelar in när man utvecklar sig själv?
Simpel twist of faith.
Forever took its bags and shut the door.
Det där med att vilja på rätt sätt blir viktigare när man är vuxen. Att ta beslut för stunden är inte bra längre. Att vilja nu. Bara för att man kan. Att sedan glömma varför man ville. Kanske för att inte slösa bort chansen?
Det spelar inte längre roll vad jag gör för mig eller vad jag gör för alla andra. Förr eller senare är alla andra involverade i vad jag gör för mig.
Helt plötsligt sitter man där och undrar varför man är bortkastad.
Låt oss tala om slödder.
Pumpa mitt huvud fullt med lögner.
Ni tror inte att jag känner det, men hela min kropp gör ont.
Alla skryter, men för mig är det nog.
Bara tala sanning nästa gång, jag trivs bäst med den.
I don't see what anyone can see in anyone else, but you.
men jag vill inte höra.
Allt går ut på att ha kul, eller hur?
Du viger ditt liv åt att ha kul.
Har du verkligen kul?
Jag vet inte, jag bara saknar dig.
Allt är så osammanhängande,
men samtidigt har det aldrig
varit mer sammanhängande.
Inga kläder passar mitt humör.
Jag behöver ett nytt. Humör.
Vandra stadens gator i oändlighet
utan att komma vilse,
gilla hur det varma regnet smattrar
mot trassligt hår,
lyssna på jazzmusik med synkoper
som inte hänger ihop,
känna lukten från blöt asfalt
i näsborrarna,
se den gröna staden med nya ögon och
känna dess atmosfär.
Jag vandrar utan plan,
för jag vet vad du ska säga,
men jag vill inte höra.
Visa inte tänderna sådär för mig en gång till är du snäll?
kommer tankarna igen
helt normala... kanske
försöker att acceptera
acceptera och förstå
som den minihemmafru jag är
Partyprinsessan är död
kvar finns tankarna
och grytorna med överkokt ris
föralltid
I can't stop from crying, Lily.
ett polarbröd utan smör eller ost,
två stycken merci-chokladbitar
och en halv ciabatta med pesto.
Och nej, jag är inte anorektiker. Men det var ju fest igår.
Hello there and I'm so sorry I cannot sleep I cannot dream tonight.
![](https://cdn3.cdnme.se/cdn/9-2/918127/images/2009/p1010606_25462431.jpg)
Det är väl bara det att det blir så tomt utan er.